600 år før Columbus, -
- blev Nordamerika invaderet af brutale marodører, der ville bosætte sig.
Noget hindrede dem.
Det følgende er legenden.
Vi er Daggryets Folk.
Dette land har været vores hjem i utallige generationer.
En profeti beretter om et væsen, hurtig på fødderne, -
- hvid som sne.
Når han bliver set, forandres alt som en storm.
Han kan ikke blive hos os.
Hans hud... Hans øjne...
Som en ond ånd, der aldrig har set solen.
En dæmon.
Han er ikke en dæmon.
Han er en dreng.
Blodet flyder sandt.
Han bliver til et uhyre. Som sine fædre.
Hvis vi lader ham dø i kulden, -
- hvem er så uhyrerne?
Hun taler sandt.
Drengen -
- har en skæbne blandt Folket.
Han bliver.
Hvem er du, lille ven?
Lille vildmand.
Dræb det kryb!
Du er ikke min søn!
15 år senere
Lad mig hjælpe dig.
Spøgelse.
Kom så!
Kom nu! Herovre!
Jeg kan se de unge.
Velkommen. Din rejse er slut.
Du kommer tidligt for at handle.
Siden hvornår har Stifinder været på handelsrejse?
Jeg vil mere end handle.
Giv mig det. Giv mig det.
Se, det er Den Stille.
Spil for os.
Det er min!
Jeg skal nok få den.
Hun er smuk, ikke?
Der var en lavine under vinterjagten.
Hvor mange døde?
Tre af de fire jagtgrupper.
Blandt andet Ham, der skulle overtage min plads.
Har du valgt en anden?
Det bliver en af dem.
Men hvem?
Det ved jeg ikke endnu.
Din datter er blevet en kvinde, Stifinder.
Og vi bliver gamle mænd.
I har været gamle mænd nogen tid.
I aften hylder vi de modiges cirkel.
Vil du føre ritualet an?
Hvad ser du?
Profetien går i opfyldelse.
Daggryets Folk har altid haft en stifinder.
Vor tradition byder folket at vælge -
- en efterfølger.
Datter, han skal stadig -
- gøre sig fortjent til at være her.
Du er stadig hjemsøgt af fortidens dæmoner.
Før du trodser dem, -
- ved du ikke, hvem du virkelig er.
Så finder jeg min egen vej.
Søn.
Hvis ikke jeg er en modig, -
- hvem er jeg så?
Du blev født til Dragemændene, men du er vores.
Farvel.
Farvel. Vi ses næste år.
Se hvad jeg fik. En fløjte.
Du fik en fløjte.
Farvel, søn.
Jeg er ikke borte længe.
Åh, så køn.
Farvel, mor.
- Pas på dig selv, min dreng. - Hej, Spøgelse!
Nej, tag væk.
Kom nu.
Farvel, min søn.
Gå ikke for langt væk selv.
Hvorfor er du altid så alvorlig?
Jeg passer på dig.
Passer du også på min dukke?
Jer begge, det lover jeg.
Tag med hende.
Nej!
Hurtigt, saml dem sammen!
Løb! Løb!
Nej! Nej!
Nej!
Mor.
Vent!
Respekter vores vært.
Selvom de er vilde, -
- skal de behandles ærefuldt.
Død ved sværdet!
Far!
Han ser anderledes ud.
Måske kan han bruge et sværd.
Tag det, før han skader sig selv.
Bring mig hans hoved!
Den vildmand kender vores skikke.
Hvor er hans hoved?
Han forsvandt.
Pokkers!
Han fører os til den næste landsby.
Jeg vil slå dem alle ihjel.
Godt. Udryd dem og rens landet før vi slår os ned.
- Det var derovre. - Jeg hørte det også.
Far, de spor.
Kom væk.
Han bløder.
Far!
Han er tæt på.
Han må sove.
Det må jeg også.
Hvad drømmer du om?
Vi skulle ikke have taget ham til os.
Vi skal ikke frygte vor ven.
Dette bærer Dragefolkets mærke.
Det er dem, der jagter ham.
- Hvad hvis de kommer her? - De dræber alle -
- til sidste mand, kvinde og barn.
De lader måske en flygte, så de kan følge dig til næste landsby.
Men de skærer din tunge ud, så du ikke kan advare nogen.
Jeg har set dem gøre det.
Hvad med din landsby?
De er døde.
De følger dit spor hertil.
Du burde have lyttet, da jeg sagde, du skulle gå.
Så bliver vi og kæmper.
De har de her våben.
Og deres hud kan stenpile ikke trænge igennem.
Flygt og lev.
Kæmp imod...
Undersøg hulen!
I må lede vores folk til bugten.
Gå vest gennem bjergene.
Når I når skillevejen, følg stien mod øst.
Foråret er kommet tidligt, -
- og den vestlige sti er ikke sikker.
Der er lavinefare.
Vi har mistet nok liv.
Gå, gå.
Vi går.
Hvad vil du gøre?
Slå så mange ihjel jeg kan.
Og derefter?
Der er intet derefter.
Far, -
- du kan ikke lade ham tage af sted.
Han må gå egne veje.
Hans hjerte er hævnfuldt.
Han ved, hvad der er bedst.
Gå! Gå tilbage!
Gå! Gå med de andre.
Bliv ved med at gå fremad.
Kom nu, skynd dig.
Kom så! Kom nu!
Hvor skal vi hen?
- Kom så. - Min dukke!
Dette er dalen, hvor alle stier mødes.
Ja.
Vi møder dem her.
Stifinderens datter er her ikke.
Hun er væk.
Stifinderen sagde, vi skulle blive sammen, -
- for at nå til bugten. - Så vi kan gemme os.
Jeg skal nok finde hende.
Få hende tilbage.
Og dragelederens hoved.
Du rejser ikke pga. Dragefolket.
Men fordi hun gik tilbage til ham.
Vi går mod øst, som Stifinderen sagde.
Asken er stadig varm.
De er tæt på!
Sluk faklerne.
- Kvist. - Spyd.
Hvad laver du her?
Det må du spørge dig selv om.
Du taler gådefuldt, gamle mand, sig hvad du mener.
Du står foran en beslutning. Stol på hvad jeg siger.
Jeg stoler på dette.
Et sværd -
- kan skære to veje.
Min far siger, du er hævnfuld.
Du må ikke være her.
To ulve kæmper i enhver mands hjerte.
Den ene er kærlighed.
Den anden er had.
Hvem vinder?
Den du nærer mest.
Hvem er de?
Hvad laver de her?
De er bæster.
De lever for at slagte og plyndre.
De lever og dør ved sværdet.
Det er i deres blod.
Er det i dit blod?
De kommer.
Nu!
Vi mødes tilbage i hulen.
Vent. Ikke endnu.
Nej!
Se!
Fang ham!
- Kom så. - Nej.
Find hende. Beskyt hende. Dette er min rejse.
Den følger en anden sti.
Gå så. Gå så!
Jeg kan ikke se noget.
Det røvhul er her ikke!
Det her får ham frem.
Nej. Nej.
Har du fået nok hævn?
Sig mig, hvor næste landsby er.
Tag ham!
Hun kom tilbage og forandrede, hvad jeg ikke kunne.
Hvis du ikke er stærk nok til at dræbe bjørnen, -
- brug bjørnens styrke til at dræbe den.
Følg min sti, -
- og jeg følger din.
Sig det!
Flå ham i stykker!
Siger du nu, hvor de andre er?
For mange år siden kom et skib.
Ombord var en dreng, -
- søn af en stor vikingekriger.
Jeg kendte din far.
Hvor er de?
Vent!
Jeg fører jer dertil.
Jeg vil være jeres stifinder, -
- hvis I lader hende leve.
Jeg vidste, du kunne tale som et menneske.
Gunnar! Et øje for et øje!
Jeg bestemmer, hvem der dør.
Jeg husker Dragemændenes hjem, den endeløse vinter.
De kender til sne og is som ingen andre.
Men de kender ikke vores forår.
Hvor er de?
Vent! Vent!
Over bjergene.
Jeg ved, hvor de er gået hen.
Så før an.
Herovre!
Kom så.
De finder de andre. Hvad laver du?
Det din far lærte mig.
Rejs dig, din klodsede kælling!
Vi går mod vest.
Det tager os væk fra kysten!
Tror du, jeg er idiot, knægt?
Jeg fortæller sandheden.
Hent kællingen.
Herovre!
Af sted!
Vi bør gå rundt om isen.
- Han prøver at sænke os. - Nej.
Det er sikrere at gå rundt om søen.
Vi er ikke krystere!
Så du er blevet stifinder for Dragefolket. Godt.
Jeg dør.
Klag ikke til mig.
Du må ikke dø endnu.
Du er ikke færdig.
- Dette er for den næste stifinder. - Hvem?
Det ved du allerede.
Få ham op!
- Lad ham dø! - Det var din idé at krydse isen, -
- vi har stadig brug for ham.
Er det koldt, skiderik?
Vi går rundt om søen.
Den forsvundne jagtgruppe.
Lad os binde os sammen.
Stien er for farlig.
Så fører du an.
Bind jer sammen!
Hun skal bindes til mig.
Han fører os ingen steder hen!
Du skal slå mig.
- Hvad? - Slå mig.
Slå mig.
Nok, kælling!
Du er vikingesøn. Vis det!
Vis det!
Her!
Kom her.
Hør på mig!
Tag af sted!
Nej! Nej, jeg forlader dig ikke! Nej.
Tag af sted! Stol på mig!
Tag af sted!
Du valgte vildmænd over dine egne.
Dø, grædende dreng, -
- for du kunne ikke huske, hvem du er!
Jeg ved, hvem jeg er!
Gør det!
Slå mig ihjel med sværdet.
Jeg er den sidste af din slags i dette forbandede land.
Du er ikke min slags.
De er borte.
Profetiens ånd er kommet -
- hele vejen rundt.
Som min far før mig, -
- blev jeg stifinder for Daggryets Folk.
Han vogtede over kysten, altid over kysten, -
- hvor han holdt øje med Dragemændene, -
- for at holde hadets ulve fra vores kyster.
Han havde fundet sin sti.
Han var ingen af to folk, men alligevel var han begge.
Han ændrede mit liv -
- og vort folks skæbne.